Invitatie
Cu ochi pictati de paradis
Si cu un zambet cald de rai
Te invit cu drag in a mea lume
Sa-mi bati carare de aur spre inima ta,
Iar in umbra nopții, sub cerul senin,
Vreau să te iubesc, cu patimă și dor divin.
Ca flăcările sălbatece, în dansul lor haotic,
Să fii focul meu, arzând într-un extaz hipnotic.
Категория: Стихи про любовь
Все стихи автора: Florin Dumitriu
Дата публикации: 13 мая
Добавлено в избранное: 1
Просмотры: 271
Стихи из этой категории
Putem revedea în mintea noastră imaginea unei persoane care ne-a inspirat în urmă cu 10 ani? în suedeză
Da, trebuie doar să vrem,
Da, dacă a avut o influență pozitivă asupra noastră,
Da, dacă ne-a motivat,
Da, dacă a știut să ne înțeleagă (majoritatea oamenilor nu au cum să o facă),
Da, dacă a putut să ne transmită câte ceva din caracterul, frumusețea sufletului ei și din pasiunile ei,
Da, dacă tot oftez de bucurie, uitându-ne la pozele ei,
Da, dacă ne-a lăsat fără cuvinte la cât de unice erau ideile ei (pe mine una chiar că m-a surprins din toate punctele de vedere),
Da, dacă a știut să ne facă să vrem să vedem punctul ei de vedere,
Da, dacă a avut cum să ne dea a miliarda parte din darurile ei,
Da, dacă ne-a molipsit de râsul, bunătatea și dorințele ei,
Da, dacă crezi că te-a schimbat în bine, că ai devenit mai bogată (moral, etic, emoțional),
Da, dacă nu a renunțat la tine, a preferat să aibă încredere în tine, nu a crezut că își va pierde timpul fără a obține vreun rezultat,
Da, dacă nici tu la rândul tău nu i-ai trădat încrederea,
Da, dacă a știut să ne insufle ambiții și să ni le sporească pe tot parcursul perioadei cât ne-am cunoscut,
Da, dacă constatăm că nu multe au fost ca ea,
Da, dacă chiar îi păsa de valorile morale, de cum poate fiecare om să atingă o versiune mai bună, mai gingașă, mai atentă, mai plăcută a propriei persoane,
Da, dacă aveam mereu același entuziasm de fiecare dată când o vedeam, nu conta că era stropită de apă de ploaie cu noroi, că avea momente în care era mai nervoasă, că s-a supărat, că era obosită, că avea gripă și nu ne mai putea bucura cu aceleași trăsături superbe de caracter,
Da, dacă gândurile îndreptate către ea au rodit în inimile noastre,
Da, dacă nu a fost o străină oarecare, era ceva mai mult de atât, simțeai că te apropii de ea, era ca o prietenă sau ca o soră mai mare,
Da, dacă zi de zi ai mai urcat câte o treaptă, cu ajutorul ei,
Da, dacă a putut să construiască totul cu atâta calm și pasiune, încât chiar nu ai cum să reacționezi gândindu-te la lucrul acesta,
Da, dacă crezi că nu te-ai fi străduit degeaba să o impresionezi,
Da, bătrânețea chiar însemna frumusețe în cazul ei, era mult mai grasă în tinerețe, dar a avut voință și a slăbit, a avut timp să își repare orice defect ar fi deranjat-o la ea însăși, pentru a ne încânta pe toți pe la 50 și ceva de ani,
Da, chiar ar fi meritat să participe la vreun reality show ca "Românii au talent",
Da, că am adus în discuție cuvântul ,,talent", de la ea am aflat că nu există așa ceva, nu primim nici un talent și nici nu luăm cu noi pe lumea cealaltă, talentul de care dădea ea dovadă era o pricepere dobândită, rezultatul unor obișnuite,
Da, când am căzut (m-am împiedicat), a știut cum să mă ajute să mă ridic,
Da, numai de ai mai avea cum să o mai vezi pe trotuar, la piață, la concerte, la primărie, la pe stadion alergând la cei 70 de ani pe care i-ar mai avea în prezent,
Da, mi-ar plăcea să o mai văd încă o dată...
Buna mea femeie (și inițialele C. P.) care ai fost mai ceva ca o soră mai mare pentru mine (mai mare cu vreo 42 de ani) vreme de 7 ani, după a trebuit să pleci și tu, urma altă etapă. Ai rămas ca o enigmă în subconștientul meu, nu știu nici până în ziua de azi cum ai fi vrut să fiu, ce ți-ar fi plăcut mai mult să îți fi arătat, dar ai rămas pe undeva acolo, pe lista ,,Femeilor de 10 și a barbatilor de 10", desprinși parcă dintr-o emisiune de nota 10.
Iartă-mi stângăcia în orice, dar nu a fost cu intenție, dar îngheț, mi se zbânțuie inima, mă apucă palpitațiile, transpirație când rece, când caldă, parcă nu îmi intră destul aer în plămâni atunci când admir personalitatea, eforturile, tot ce mi-ai arătat, iar eu socotind în nepriceperea mea de atunci, n-am putut să îți arăt mai nimic altceva decât ceea ce vedeai mereu.
Ja, vi måste bara vilja,
Ja, om det hade en positiv inverkan på oss,
Ja, om det motiverade oss,
Ja, om han kunde förstå oss (de flesta människor kan inte),
Ja, om hon kunde förmedla till oss något av sin karaktär, skönheten i hennes själ och hennes passioner,
Ja, om jag fortfarande suckar av glädje när jag tittar på hennes bilder,
Ja, om hon lämnade oss mållösa över hur unika hennes idéer var (en av dem förvånade mig verkligen på alla sätt),
Ja, om hon visste hur hon skulle få oss att vilja se hennes synvinkel,
Ja, om hon kunde ge oss en miljarddel av sina gåvor,
Ja, om hon smittade oss med sitt skratt, sin vänlighet och sina önskningar,
Ja, om du tror att det har förändrat dig till det bättre, att du har blivit rikare (moraliskt, etiskt, känslomässigt),
Ja, om han inte gav upp dig så litade han hellre på dig, han trodde inte att han skulle slösa bort sin tid utan att få några resultat,
Ja, om du inte heller har svikit hans förtroende,
Ja, om han visste hur man ska ingjuta ambitioner hos oss och öka dem under hela den period som vi kände varandra,
Ja, om vi finner att det inte fanns många som hon,
Ja, om han verkligen brydde sig om moraliska värderingar, hur kan varje människa uppnå en bättre, mildare, mer omtänksam, trevligare version av sig själv,
Ja, om jag alltid hade samma upphetsning varje gång jag såg henne spelade det ingen roll att hon stänktes med lerigt regnvatten, att hon hade stunder då hon var mer nervös, att hon blev arg, att hon var trött, att hon hade influensa, och vi kunde inte längre njuta med samma fantastiska karaktärsdrag,
Ja, om de tankar som riktades till henne bar frukt i våra hjärtan,
Ja, om hon inte var någon främling så var hon något mer än så, du kände att du kom närmare henne, hon var som en vän eller en äldre syster,
Ja, om du varje dag gick upp ett steg, med hennes hjälp,
Ja, om han kunde bygga allt med ett sådant lugn och passion att du verkligen inte kan reagera när du tänker på det,
Ja, om du tror att du inte förgäves skulle ha försökt imponera på henne,
Ja, ålderdom betydde verkligen skönhet i hennes fall, hon var mycket fetare i sin ungdom, men hon hade viljan att gå ner i vikt, hon hade tid att fixa eventuella brister som störde henne i sig själv, att glädja oss alla vid 50 något år gammal ,
Ja, det hade verkligen varit värt att delta i en dokusåpa som "Rumäner har talang",
Ja, eftersom jag tog upp ordet "talang", av henne lärde jag mig att det inte finns något, vi får ingen talang och vi tar inte med oss till den andra världen, talangen hon visade var en förvärvad skicklighet, resultatet av några vanliga,
Ja, när jag ramlade (snubblade) visste han hur han skulle hjälpa mig upp,
Ja, om du bara fortfarande kunde se henne på trottoaren, på marknaden, på konserter, i stadshuset, på stadion som körs vid de 70 år hon skulle vara idag,
Ja, jag skulle vilja se henne en gång till...
Min kära kvinna (och initialerna C. P.) som var mer som en äldre syster för mig (ca 42 år äldre) i 7 år, då fick du också gå, ett annat skede var på väg. Du förblev som en gåta i mitt undermedvetna, jag vet inte ens i dag hur du skulle ha velat att jag skulle vara, vad du mer skulle ha velat ha visat dig, men du stannade någonstans där, på listan över "Kvinnor på 10 och på 10 män", som från en 10 års show.
Förlåt min klumpighet i allt, men det var inte avsiktligt, men jag fryser, mitt hjärta bultar, jag har hjärtklappning, jag svettas ibland kallt, ibland varmt, det är som att jag inte får in tillräckligt med luft mina lungor när jag beundrar personligheten, ansträngningarna, allt du visade mig, och jag, med tanke på min bristande skicklighet dess, kunde inte visa dig något annat än vad du alltid sett.
Ajută-mă să te uit!
Eu ştiu că o să-mi fie greu,
Şi noapte doar va fi pe cerul meu
Şi va ploua mereu, mereu,
Dar trebuie să te uit.
Azi...de azi voi încerca a te uita!
Ştiu, am mai zis aşa
Nu prea doreşte inima
Dar trebuie să te uit.
În fiecare zi puţin câte puţin,
O să-mi smulg din al iubirii spin,
Sufletul îmi va pluti doar în venin
Dar trebuie să te uit.
Eu trebuie să fiu tare!
Iubirea asta chiar doare
Aş vrea să-ţi mai dau iertare
Dar trebuie să te uit.
Ştii, singură nu-mi ajunge curaj
Să plec şi să te las
Să-mi iau un bun rămas
Dar trebuie să te uit.
Zile-n şir ca şi moartă voi fi
Ca un bolnav mă voi chinui
Dar peste ani îţi voi mulţumi
Dar trebuie să te uit.
Prințesa visului!
Colind pe-o rază de iubire
Ce duce sigur la inima ta,
Te rog oferă-mi șansa vieții
Să pot iubi, nu doar visa
Mereu tu îmi apari în vis
Dar fugi când mă trezesc,
Și deodată trist mă simt
Că nu convig să te opresc
Te văd pe stradă singurică
De cum se face dimineața,
Curaj nu am să îți vorbesc
Și doar salut și-mi întorc fața
Tu ești prințesa mea din vis
Și nu doar o nălucă imaginară,
De care cred că mă îndrăgostesc
Și iată te visez, seară de seară
Nu știu cum să intr-un vorbă
Să-i zic ce simt eu pentru ea,
Iar de-mi va accepta dorința
Voi spune c-am atins o stea
......................
Așa a început idila noastră
Și este una fericită, nemuritoare,
Demult prințesa visului îmi este
Soție și iubita mea...sub soare!
Și acum ce?
Mi-ai furat tot,
Inima, gândurile,
Chiar și zilele.
Și acum ce urmează?
Aștept, aștept să faci un pas,
Un pas mic spre a mea inimă
Și să umpli golul din ea.
Aștept să lași ca sufletele noastre să se unească,
Să devină unul!
Întreb ce să mai răspund
Sunt întrebat de întrebări unde-i răspuns
Știu doar că sufletu-i răpus de o-ntrebare
Poate mai știi, eu nu mai știu unde-a ajuns
Pare că-i pus fără răspuns într-o uitare
Ce să mai fiu golit de suflet, parcă nu-s
Ce să mai știu când nu mai știi, și asta doare
Bătând în gol inima-mi spune că m-am dus
Fără de noi rămân o biată întrebare
Ce să mai caut întrebându-mă răspuns
Ce să mai uit abandonat în alungare
Ce să mai las când toate armele-am depus
Ce să mai ‚da’ când ‚nu’ e pus în acuzare
Ce să întreb dacă nu-mi vindecă răspuns
Ce să mai spun dacă n-aude întrebare
Ce să mai cad lipit de jos, totu-i mai sus
Ce să mai zbor când mă târăsc la întâmplare
Ce să mai azi dacă nu ieri sau în curând
Ce să mai eu dacă-mi lași tu o așteptare
Ce să mai nopți dacă nici zile și nicicând
Cine sunt eu când nu ești tu e condamnare
Vraja mării...
Marea pare liniștită,
Vântul doarme pe sub stânci,
Tu, cu inima rănită,
Parc-ai vrea să mă mănânci.
Cântă o sirenă-n larg,
Cântec dulce de răpire,
Eu mă-nalț sus pe catarg,
Drept drapel pentru iubire.
Hai să ne-aruncăm în mare,
S-ancorăm în orizont,
Tu, prințesa mea de sare,
Eu, nebunul vagabond,
Să ne batem joc de lună,
Pe pirați să-i atacăm,
Să ne-ascundem pe sub spumă,
Vraja mării s-o gustăm.
Marea încă-i liniștită,
Vântul doarme pe sub stânci,
Hai, tu inima rănită,
Că te las să mă mănânci!
Другие стихотворения автора
Mirosul fericirii
Prima zi de primăvară
Ultima zi de iarnă
Simți cum se răstoarnă
Miresmele florilor de lumină
Care topesc sufletul înghețat
De atâtea ce a adunat.
A stat destul iarna asta suparat
Bucură-te, nu e timp de stat!
Priveste in jurul tău cu atenție
Cum vantul incepe sa cante,
Iar crengile înflorite incep sa danseze
Pe ritmul primăverii prospere
Fiecare primavară
Este programata sa renască
Lasă deoparte orice povară
Si privește cum copacii se reincarnă
Si iar vor inebunii salcamii
De atâta primăvară
Alătură-te si tu vremii
Si priveste pasarile cum zboară
Monocristal (Pocal)
Rasuna linistea catastrofal
Din peretii de metal
In timp ce din monocristal
Se reflecta digital
Direct pe-al meu moral
Profetii din repertorial
In timp ce ascensional
Ma despart diapetal
In multe egouri pozitionate zenital
În jurul acelui pocal
S-aude un semnal spiritual
Realizam ca avem același ideal
De a raspândi pacea monumental
Varsand sangele nevinovatiei din pocal
Peste tot acest taram infernal.
Simplu visător
Sunt doar un simplu muribund visător,
O săgeată infiptă intr-un suflet cugetător
Ce naște inconștient un elocvent delăsător
Viitoarelor zile bune dacă ar fi, un lăsător.
Trăind prezenta unei zile proaste
Precum o Sulița înfiptă intre coaste,
Printr-o speranță clocotind in nefaste
Speri ca mâine culorile vieții vor fi mai vaste.
Trăim in speranță si murim in nesiguranțe
Simțurile tale baricadând numai distanțe
Dictate din ale ego-ului rezonanțe
Crezând numai in muribunde siguranțe
"M-am săturat să văd atâtea speranțe moarte la colț de gând"
Dulce crin, parfum de dor
Din al inimii locas de jint
Te strig, te chem, tânjind
Dar tu, n-auzi, nu vii...
Plapand ma lasi... in agonii...
Mai am o speranta si un crin,
Mai ca-i sa vii, macar putin,
Sa nu ma lasi, te rog, sa mor
De-al crinului parfum de dor.
Ma strange-un lant, ma-nteapa un spin,
Mai curge o lacrima, mai trece-un timp.
Crinul, prea mult, cate putin s-apleaca usor
Ofilindu-se, secat de-atata dor.
Lumanari in cuib de cuc
Din ale mele suferinti se adun,
Ele tac, dar parca strig,
Unde plec, de ce ma sting...
E pamantul tot mai greu,
Despartirea, tot mai rea
Dragii mei, ma duc cu tot
Cu-al crinului parfum de dor...
Tărâmul necunoscut
Intr o gradină fastuoasă
Cu flori de nebuloasă
Ce-ti ofera o generoasă
Fericire dureroasă
Iar cum calci pe bataturi carunte
Ajungi sus pe-un munte
Si daca ai sa privesti in amanunte
Observi numai temple robuste
De parca-s cusute
De-anumite minti nevazute
Concepute cu o simpla interactiune
Poti simti o interconexiune
Desi nimic nu stii
Parca cunosti prea multe detalii
Iar dintre toate de unde vii
Te vei ghida dupa un rau de lacrimi
Si vei ajunge la un Măreț Tron
Unde domneste un demon
Cu n chip ascuns de copil de bronz
Ce haotic rade intr un fundal fara fond
Iar daca ai sa privesti
A lui fata desfigurata, cu ochii negri
Ti se va descoperii ca totu-i minciună
O frumusete falsă cu o durere dură
Renasc
Si eu traiesc in aceeasi frică
Dar o astup cu o mareață mască
Zambesc amar, cu inima de gheață
Alergând din doliu in speranță
Si astept venirea inceputului
Sa aud ale liniști zgomotului
Si sa nu mai simt nevoia sentimentului
Si ale fiara manifestului
Am oferit destule bucati din mine
Am impartit destul ale altor destine
In timp ce mureau ale mele vise
Nu mai astept ziua de mâine
Incep de azi sa ma rup de trecut
Si sabia moralei am s-o ascut
Ca sa tai orice sa petrecut
Ca protectie, morala-mi va fi scut