Sfârșit
Toți anii se risipă ca bobul de nisip,
Iar vremea-mi cară-n minte molozul de uitare,
Spre tronul tău din ceruri zadarnic iarăși țip,
Și toate sunt deșarte căci nu le dai crezare.
Sculptată-mi stai în minte aidoma o statuie,
Și rece ca o piatră pe suflet mă apeși,
Din tristele morminte spre mine vor să suie,
Toți morții din iubire și cei neînțeleși.
Dar mintea omenească nu poate să cuprindă,
A cerurilor taină și-a gândurilor urme,
Mă văd sleit de sânge și atârnat de grindă,
Dar mi-ai luat călăii ce viața vor să-mi curme.
Of, câtă suferință pe patul nostru zilnic zace,
Privesc cu jind la stele și-o clipă-s fericit,
Dar sufletul iubito, mă strânge-n carapace,
Că nu te am în brațe să-ți spun cât te-am iubit.
Categoria: Poezii de dragoste
Toate poeziile autorului: Gabriel Trofin
Data postării: 26 iulie
Adăugat la favorite: 1
Vizualizări: 131