Umbra ei!
Din nou gândul îmi fuge către tine
Să-ți zică că te-am visat azi noapte,
Cum te plimbai pe o cărare în livadă
Și de pe crengi gustai cireșe coapte
Eram și eu ascuns în vis după copaci
Și-ți urmăream mișcare cu mișcare,
Iar soarele mărinimos la mine a trimis
Umbra-ți s-ating în semn de împăcare
Și vântul prin păru-ți despletit umbla
Cu adieri ușoare de care tu te bucurai,
Iar eu vrăjit de muza mea mă întrebam
Sunt pământeam sau dincolo, deja în rai?
De sus veneau spre mine duioase triluri
Ce-mi încântau auzul cu-a lor cântare,
Privirea mi-era trimisă spre ea și pomi
Și tot ce se-ntâmpla era o încântare
Și în visarea mea mâna mi-am dus
Să-i mângâi umbra, iubire să-i trimit,
Dar nu știu cum ceva s-a petrecut
Că ea a dispărut și singur m-am trezit!
Стихи из этой категории
Unica, tu!
Ce dulce e otrava care îmi curge-n vene!
O simt în nări, în palme, e prizonieră-n perne,
Printre cearșafuri calde ce-mi răscolesc ființa
Un suicid atipic îmi macină dorința.
Îmi picură arsenic, și verde de Paris,
Se furișează tainic din iad în Paradis
În haine-ți simt prezența în ritm de reggaeton,
Pagină de revistă - roman foileton.
Pe buze îmi suspină ultimul tău sărut -
Soldat căzut în luptă, erou necunoscut.
Pe piele îți simt pielea ce-mi arde ca acidul
Celulă cu celulă... - Oprește genocidul!
În colțuri de odaie tăcerea strânge zestre,
C-o partitură nouă, orchestra-mi cântă feste...
Fotoliul îți îmbrățișează atât de dulce trupul,
Dar tu nu ești acolo,...acolo doarme timpul.
Și ieri și azi, pe stradă, ba și în parc și-n sală,
La teatru sau la film, nu mai țin socoteală,
Te văd mereu în toate și peste tot,..mă iartă!
Când mă lipsești de tine, să te iubesc e-o artă!
Poarta iubirii
glosă
Nu pot iubi decât distrugându-mă,
Ca un suprem pătimaş în iubire,
Nu pot fi iubit decât prăbuşindu-mă,
Într-o melancolică trăire.
Încerc de mine să fiu mai aproape,
Cu fiece pas, triumf ori prăbuşire,
Ca un suprem indiscret o caut prin şoapte,
Poarta închisă de propria-mi iubire.
Arunc lumini şi accept umbre,
Râd din priviri de chipuri groteşti,
De suflete maladive şi sumbre,
Ce-n spiritu-mi şubred le întâlneşti.
Caduc, în trup, vremelnic hoinăresc,
Prin trucuri viclene demascându-mă,
Strigând la toţi ce-i întâlnesc,
Nu pot iubi decât distrugându-mă.
Tăcerea îmi pare un urlet atunci,
O bestie perversă cu care mă lupt,
Că-mi lasă în conştiinţă urme adânci,
Urme mârşave de care sunt supt.
De nebunia supremă un pas mă desparte,
Un simţ netrăit îmi erupe din fire,
Acopăr infinitul cu tot ce împarte,
Ca un suprem pătimaş în iubire.
Inundaţii de foc şi incendii de apă,
Ca pe o nălucă mă cuceresc,
Chiar moartea din mine se adapă,
Dându-mi rezerve să mai trăiesc.
Plăcerea mi-i suferinţă iar suferinţa plăcere,
Spre culmile voluptăţii o simt ducându-mă,
Fiind singurul nefericit făcut să spere,
Că nu pot fi iubit decât prăbuşindu-mă.
Cu lacrimi izvorâte din singurătate,
Îmi ard obrazul pur şi inocent,
Iar ochiul în orbită mi se zbate,
Simţindu-se stingher şi delincvent.
Cascade de tăcere îmi tună în chip,
Lovit de fulger cad în nesimţire,
Iar sufletul şi zâmbetul se înfirip,
Dintr-o melancolică trăire.
Sunt cunoscut drept violatorul de mistere,
Fiindcă toate le ştiu sau le pot afla,
Numai împotriva-mi nu am această putere,
Iar a mea taină nu o pot dezlega.
Cu strigăte îmi trăiesc viaţa ciudată,
Îndopând-o cu tot ce se mai poate,
Cu speranţa demult anulată,
Încerc de mine să fiu mai aproape.
Faptul că exist, râd sau plâng,
Îmi ascunde orice pudoare,
Doar în mine se risipă sau strâng,
Bucurii amare şi tristeţi zâmbitoare.
Eu sunt Dumnezeul meu; afirm cu eroism,
Căci în mine toate au intrare sau ieşire,
Din mine pornesc spre culmi de paroxism,
Cu fiece pas, triumf ori prăbuşire.
Izvorăşte în flux din apele vieţii,
Iubirea supremă dorită de toţi,
Se stinge-n reflux în agonia tinereţii,
Cărând cu ea a fericirii porţi;
Lacrimile-mi reflectă cer şi infern,
Apusuri de ziuă şi răsărituri de noapte,
Şi-n ochi eclipsaţi, ele discern…
Ca un suprem indiscret le caut prin şoapte.
Aici mi se pare fatalitatea o glumă,
Eternitatea o vorbă rostită, un joc.
Iluzia-împlinire şi dorinţă comună,
Adevărul minciună iar ghinionul noroc.
De-o inimă plăpândă, găsesc ferecată,
Cu lanţuri împletite din gânduri intime de mire,
Cu lacăte de nervi şi-o cheie sângerândă,
Poarta închisă de propria-mi iubire.
Poarta închisă de propria-mi iubire,
Ca un suprem indiscret o caut prin şoapte,
Cu fiece pas, triumf ori prăbuşire,
Încerc de mine să fiu mai aproape.
Într-o melancolică trăire,
Nu pot fi iubit decât prăbuşindu-mă,
Ca un suprem pătimaş în iubire,
Nu pot iubi, decât distrugându-mă.
Amantul Imaginar
Să mă doară, cui îi pasă,
Dorul este doar al meu.
Vreau să sufăr, vreau în pace
Să-l iubesc numai pe el.
Eşti lichiorul meu de seară,
Mă învăluie al tău amor.
lar când soarele apare,
Pleci cu sticlă, pleci cu tot.
Mă trezesc nedumerită,
Părea că îmi zâmbeai şi-acum,
O nouă zi, din nou ispita
De-a vedea cum mă ignori.
De ce-i dragostea trecătoare?
Lasă-mă să te mai iubesc.
De ce simt că a venit vremea,
Despărţirii noastre reci?
Vreau să te privesc cu-n zâmbet,
Dar să știi că e cam târziu.
S-a dus tot ce a fost odată,
Şi nu va mai reveni.
Atâta timp cât mă iubești de Andra în islandeză
De-ar fi să cadă cerul peste tine, te voi ocroti,
Şi poate să vină, baby, şi potopul, nu-mi stinge focul inimii,
Chiar dacă-i vreun cutremur, sfârşitul lumii ştii,
Atâta timp cât mă iubeşti, eu te voi iubi.
Lângă tine stau,
Lângă tine stau,
Cu tine sunt mai frumoase nopţile,
În ochii tăi răsare soarele.
Lângă tine stau,
Lângă tine stau,
Cu tine sunt mai frumoase nopţile,
Cu tine-n pat răsare soarele.
De-ar fi să ne lovească vreo cometă, nu mi-e frică, ştii,
Că sigur faci tu rost de vreo rachetă, vom supravieţui,
Chiar dacă e vreun tsunami, sfârşitul lumii ştii,
Atâta timp cât mă iubeşti, eu te voi iubi.
Şi când îți vine greu să vezi,
Eu sunt acolo să te luminez.
Şi când în tine nu mai crezi,
Eu sunt acolo să te motivez.
Tam-taca-tum-pa, hai vino încoa',
Vocea ta e o vioară în inima mea,
Tam-taca-tum-pa, te-aş fredona,
Ești refrenul din viaţa mea.
Lângă tine stau,
Lângă tine stau,
Cu tine sunt mai frumoase nopţile,
În ochii tăi răsare soarele.
Lângă tine stau,
Lângă tine stau,
Cu tine sunt mai frumoase nopţile,
Cu tine-n pat răsare soarele.
Svo lengi sem þú elskar mig
Ef himinninn fellur á þig, mun ég vernda þig,
Og það getur komið, elskan, og flóðið, slökktu ekki eldinn í hjarta mínu,
Jafnvel þótt það verði jarðskjálfti, heimsendir þú veist,
Svo lengi sem þú elskar mig mun ég elska þig.
Sitjandi við hliðina á þér,
Sitjandi við hliðina á þér,
Með þér eru næturnar fallegri,
Sólin kemur upp í augum þínum.
Sitjandi við hliðina á þér,
Sitjandi við hliðina á þér,
Með þér eru næturnar fallegri,
Sólin rís með þér í rúminu.
Ef halastjarna lendir á okkur, þá er ég ekki hræddur
Að þú fáir örugglega eldflaug, við munum lifa af,
Jafnvel þótt það komi flóðbylgja, heimsendir þú veist,
Svo lengi sem þú elskar mig mun ég elska þig.
Og þegar þér finnst erfitt að sjá,
Ég er þarna til að upplýsa þig.
Og þegar þú trúir ekki lengur á sjálfan þig,
Ég er þarna til að hvetja þig.
Tam-taca-tum-bless, komdu hingað,
Rödd þín er fiðla í hjarta mínu,
Tam-taca-tum-pa, ég myndi raula þig,
Þú ert kór lífs míns.
Sitjandi við hliðina á þér,
Sitjandi við hliðina á þér,
Með þér eru næturnar fallegri,
Sólin kemur upp í augum þínum.
Sitjandi við hliðina á þér,
Sitjandi við hliðina á þér,
Með þér eru næturnar fallegri,
Sólin kemur upp með þér í rúminu.
Doar amintirea!
Ce mult a mai trecut de când tu ai plecat
Și ai lăsat în urmă doar amintirea,
Acelor ani când mult ne mai iubeam
Făra-găndi că va veni și despărțirea
Eram atât de tineri, doi visători
Trăind prezentul, crezând în viitor,
Fără a ști că-n astă lume strâmbă
Nimic nu este veșnic și totu-i trecător
Duminica o așteptam cu nerăbdare
Să mergem la un film și la plimbare,
De mână să o țin și să ne-mbrățișăm
Să povestim și-apoi să fur o sărutare
Timpul s-a scurs, n-a stat pe loc
Și ne-a trimis la studii pe-amândoi,
Pe mine-n țară, iar ea peste hotare
Și ofilit a fost a nost trifoi cu patru foi
Pentru o vreme am ținut legătura
Sperând încă-n iubirea mult visată,
Dar când ochii verzi nu se mai văd
Ușor și dragostea dispare și e uitată
Așa s-a terminat iubirea noastră
Și pot să zic că inainte să înceapă,
A fost una curată, pur nevinovată
Ce a lăsat o lacrimă sub pleoapă
Acum când răsfoiesc prin amintiri
Mă simt atins de-o tandră nostalgie,
Sorb din cafea și scriu aceste rânduri
Și multe povestim cu a mea soție!
Brumar
Scri la fel ca mine
Cu lacrimi din soare si umezi ochi plângând
Picuri de cerneală stau pe foaie amine
Etanol fiert prin vene curgând
Ploaie rece de noiembrie
Vorbele nu ne-or întrece
Și soarele dacă s-ar arăta
Nimic n-ar rezolva
Lasă liniștea să se așeze
Să mă facă sa plâng iar
Căci mi-am tratat vocile
Erau multe,un miar
Du-te,fugi pe a ta cărare
Croiește-ți drumul tău agale
Nu mi-ai facut nimic greșit
Teoretic,practic,nimic n-a reușit
Și când se v-a opri ploaia
Brumarul să sti ca nu v-a da in gustar
Deoarece stiloul foaia-mi zgâria
Nu-mi plăcea,imi displăcea.
Nu v-a mai fi totul roz;
Pajiște cu bulbi galbeni de pidosnic
V-or fi doar cratere de obuze
După un război dus aproape veșnic
Nu înțeleg ce de nu ai răbdare,
Să citești un itinerar
Punctele pe hartă oare,
Îmi vor arăta suferința pură plină de onoare?
Atât a fost sa fie
Dor meu de tine
Acum e poezie
Și îmi urlă in destine
Te dor privirile cu noi
Și tot nu vrei inapoi
Ochii tăi ma vindecă
Dar mă și judecă
Te iubesc
Te urăsc si te iubesc
In ochi tăi mai uit atunci cand vorbesc
Adorm și uit ca mai traiesc
Другие стихотворения автора
E timpul iertării!
Ce buni prieteni am fost odată
Când mult mai tànăr eu eram,
Încredere-am avut în oameni
Trădarea pe atunci nu o știiam
Ne întâlneam pentru distracții
Găsind prilejuri pentru asta,
Ce bucurie mai aveam în suflet
Când masa o-ntindea nevasta
În jurul mesei abia-n-căpeam
Dar se găsea loc pentru fiecare,
Gustam și un pahar de băutură
După atâtea feluri de mâncare
Tot timpul era o bună dispoziție
Când împreună petreceam,
Mereu trăgeam câte-o cântare
Vecinii din somn noi îi trezeam
Țin minte că nu era supărare
Unii cu alții mereu glumeam,
Astăzi am fost noi la butoane
Mâine e rândul vostru la bairam
Și cum nimic nu ține-o veșnicie
Iar timpul ne-a mușcat din ani,
După o viață lungă de prietenie
Câțiva din ei îmi sunt dușmani
Când te gândești din ce motive
Noi spatele ni l-am întors,
Aș spune...minte n-am avut
Când ne-am certat de la un borș
................................
Cum timpul are sens doar înainte
Și niciodată nu s-a oprit minutul,
Bine ar fi să ne iertăm pân'a ne duce
Să-ne-mpăcăm și să uităm trecutul!
Te chem...iubire!
Te chem, dar nu vrei să m-auzi,
Și simt cât de departe-mi ești,
Cred că tu ceva mie-mi ascunzi,
Motiv găsești să nu-mi vorbești
Nu știu de ce privirea-mi ocolești,
Și ești mereu cu ochii în pământ,
Doar zi-mi că încetezi să mă iubești,
Și că iubirea a fost o frunză-n vânt
De vrei să pleci, nu stau în calea ta,
Voi înțelege că ai găsit pe-altcineva,
Și unde...poate îți vei găsi fericirea,
Ce nu se află la mine și...altundeva
Nu-ți voi aduce niciun fel de acuze,
Și dimpotrivă sincer îți voi mulțumi,
Și de-i nevoie, voi prezenta și scuze,
Că n-am știut prea bine a prețui/iubi
.............................
A fi îndrăgostit de cineva e minunat,
Și să primim iubire cu toții ne dorim,
Și ce frumos este când omu-i binecuvântat,
De Cel de Sus, ce ne îndeamnă...să iubim!
Scrisă de Cezar!
Pe curând!
Apa trece, pietrele si faptele rămân!
Când ajungi să-ți numeri anii
Tare-ai vrea să oprești roata,
Sau măcar timpul s-o strice
S-o repari și să-ți vezi soarta
Când ești tânăr habar n-ai
Cât de ușor trece vremea,
Gându-ți este doar s-aduni
Și să îți sporești averea
Când îți faci un rost în viață
Uiți spre cer să mai privești,
Și gândești că tot ți se cuvine
N-ai de ce cuiva, să mulțumești
Când apar dureri, nevoi în casă
Atunci grabnic pe pământ cobori,
Și-ntelegi că ești un simplu călător
Cu bilet plătit sau nu și, ai să zbori
Când ești sănătos și ai de toate
Nu uita ca mâine vei fi un bătrân,
Viața nu ți-o irosi că vorba spune
Apa trece, pietrele și faptele rămân!
Să dăm..că, ni s-a dat!
Scriu de ură și iubire
Și, chiar despre viața mea,
Presărată cu de toate
Greu să scoți ceva din ea
Am fost și pe înălțimi
Dar și sub nivelul mării,
Niciodată nu m-am plâns
Celor ce sunt capul țării
Cui să-i spui o nedreptate
Ce o simți pe pielea ta,
Chiar de știi că ai dreptate
Nimeni-nveci nu ți-o va da
Este-n jur multă minciună
Și trăim cu mult păcat,
Ni se-ascunde adevărul
Și prin fals ești promovat
Nu mai știm ce e iertarea
Și pe toți îi judecăm,
Chiar de ne lipsește proba
Nu contează...acuzăm
Suntem plini de răutate
Și-am uitat să mai iubim,
Unii cer un colț de pâine
Noi la masă nu-i poftim
Rugă înălțăm la Domnul
Să ne ierte de păcate,
Știm să cerem, nu să dăm
Suntem fără bunătate
Toți am vrea să aruncăm
Cu o piatră unu-n altul,
Bârna-i greu să ne-o vedem
Paiul a-ntrecut copacul
Ce ușor e să dai sfaturi
Când nimic nu ai a spune,
Și ce trist e fără carte
Și fără rușine-n lume
Tot mai greu este să fim
Și corecți și fără de păcat,
Dar putem să fim mai buni
Și să dăm..că, ni s-a dat!
Nu înțeleg!
Nu pot să înțeleg de ce
La toți ne este foarte greu,
În țara-n care ne-am născut
De unde vreau să plec și eu
Nu înțeleg de ce ne păcălesc
Când noi prin vot i-am ales,
Și am crezut în tot ce au promis
Pâna-am văzut că au doar interes
Vorbim cu ei când ne-ntâlnim
Și nu le cerem vreo pomană,
Decât să-și țină al lor cuvânt
Și să-și păstreze fața lor umană
Pe zi ce trece tot mai mulți plecăm
Peste hotare în țari ce ne doresc,
Fiindcă aici vedem că-i nedreptate
Iar dincolo corect ei ne plătesc
Și tot mai des rămâne locul gol
Că cei ce pleacă nu se mai întorc,
Chiar dacă-aici trăiesc părinții lor
Cu griji, nevoi ce de puteri îi storc
Nu știm cum să mai punem votul
Că toți ne spun ce mult le pasă,
Dar când ajung acolo sus ne uită
Iar frații noștri nu-s aduși..acasă!
Soarele și Luna!
Îmi place lumina Soarelui apune,
Și când se-ascunde după munte,
Și cum Luna pe cer se-aprinde,
Dorind cu noaptea să se-nfrunte
Simt bucurie când vine dimineața,
Și noaptea se retrage la culcare,
Să văd din nou cum Soarele răsare,
Și cum pământul prinde culoare
Tot timpul aș dori ca Soarele și Luna,
Pe Cer să strălucească împreună,
Să nu mai fie noapte și doar zi,
Și lumea să devină, un pic mai bună
Acum eu înteleg că după munte,
Soarele nu e ascuns și e cu Luna,
Putere-i dă să lumineze-n noapte,
Frați buni ei rămânând..întruna...
Ea sora luminată, El strălucitul..frate!